Traducerea: Reef
John Dillinger a fost împușcat prin ochi? Sau mă gândesc la altcineva?
Moe Greene a fost împușcat în ochi în "Nașul".
- Vorbesc de viața reală. - A...
Cineva a fost împușcat în ochi în viața reală. Cine, oare?
Nu, Larry. Mulți oameni au fost împușcați prin ochi în viața reală.
- Cred că Dillinger era unul dintre ei. - Trebuie să fii bun la țintă.
- Nu, nu-i mare lucru. - Cum adică "nu-i mare lucru", Tommy?
Când o sută de polițiști nenorociți trag o mie de gloanțe pe minut,
unu trebuie să nimerească prin ochiul cuiva.
Ah...
Prin ochi... Prin ochi, prin ochi...
Ai împușcat vreodată pe cineva în ochi?
Am înțepat odată pe unu' în ureche cu un cioplitor de gheață.
- Direct în ureche. - Ăla ar fi un alt subiect: cu urechi.
- Ce ai pățit, Tommy? - N-am pățit nimic.
Ai emoții că omorâm gagica?
Da, nu mă vezi cum tremur, am "Tremuratul de ucis gagici".
Și ultima chestie pe care mi-o spune șefu' e:
"Tommy, am știut din clipa când am văzut ochii Angelei. Am știut că era dragoste".
"Și am știut că am pus-o. Și, ce să vezi, chiar am pus-o".
"Deci, Tommy, imediat după ce o omori, scoate-i, te rog, ochii afară".
- Exact cuvintele lui. - Am și eu un cuvânt "exact" pentru asta.
- "Exces". - Am două cuvinte pentru asta: "De acord".
Iar eu am exact trei cuvinte pentru asta: "Poți să fii sigur" (sic!).
În Cuba, călăii aveau un aparat: două piroane subțiri de metal.
Îl puneau aici, îl potriveau...
Și încet, milimetru cu milimetru, ți le-nțepa în ochi.
Faci mișto? Comuniști nenorociți...
Păi, nu, Larry. Ăștia-s ăia pe care comuniștii nenorociți i-au dat jos.
Ce-i cu tine azi, Tommy?
Mai întâi mă iei cu "s-o omorâm sau nu împușcând-o prin ochi pe gagica asta",
și apoi te moi ca...
Psihopatul nr. 1
Șapte psihopați
Marty, agentul tău la telefon. Din nou.
Mă-ntrebam când voi apuca să văd noul tău scenariu.
Nu știu ce te întârzie, dar ceasul ticăie, amice. Sună-mă deci, bine?
Pisici...
- Salve, Kaya. - Martin scrie azi, Billy.
Să rămân afară, atunci, ca un bou?
- Faci yoga? - Făceam...
- Pot să mă uit? - Tu ce-ai mai pățit?
- Da, m-am încăierat la probe. - Cu cine de data asta?
- Cu regizorul. - I-a spart nasul.
Cum vei lucra vreodată dacă spargi nasul regizorului înainte de a primi rolul?
N-am vrut să-i sparg nasul, nasul îi era în calea celui pe care voiam să-l lovesc.
- Mă duc la muncă. - Ești supărată de ceva pe mine, iubito?
De ce aș fi supărată pe tine, Marty?
- Fiindcă ești o acritură. - Billy!
Nu-mi amintesc ce-am făcut de-am enervat-o, frate.
Nu te stresa, probabil nu e supărată dintr-un motiv anume.
- Doar fiindcă, știi tu. Fiindcă-i o cățea. - Nu-i nicio cățea, Billy.
- Are doar probleme. - Da, probleme cățelești.
Dar tu când îți iei iubită? De ce trebuie să trec prin astea doar eu?
Eu deja am o iubită. Dar nu-ți spun nimic de ea, pentru propria ta siguranță.
- Asta înseamnă că n-ai nicio iubită. - "La dovadă... am nevoie..."
- Las-o baltă... - Ce? - "La nevoie, am dovada".
Cum merg lucrurile în afacerea cu răpirea de câini?
"Afacerea împrumutului de câini". Și nu vorbesc nici despre asta. "Împrumut".
Informați-vă despre cancerul de sân
Nu mi-ai văzut câinele?
- Oh, ce voinic! - Numele lui este Abel.
PIERDUT Recompensă, 500$
- Bună, e câinele dvs.? - Oh, Doamne, copilul meu!
- Trebuie să vă răsplătesc. - Nu, vă rog...
- Nu pot... - Luați-i.
- Serios? - Vă mulțumesc nespus.
Deci unde vrei să mergem, Hans, acum că avem iar bani?
- La oncologie, Billy, dacă nu te superi. - Următoarea stație: oncologia.
500 de dolari, scumpo. O blondă cu un copoi Basset voinic.
Când îți găsești o slujbă care nu presupune să furi de la alții, Hans?
Am 63 de ani și n-am mai lucrat de 20, Myra.
- Cine mă mai angajează? - Statul.
Statul... "O slujbă care nu presupune să furi de la alții"?
Statul.
Leafa...
500 de parai pentru un câine!
Haide... Îi pun aici, iar tu îi iei doar dacă vrei.
Exterior. Un colț de stradă în Los Angeles. Ziua.
- Cum e cu "Șapte psihopații" tăi, Marty? - Greu. Greu.
Am titlul, știi tu. Doar că n-am inventat încă toți psihopații.
- Câți ai până acum? - Unu.
Și nici măcar nu prea e psihopat. E mai mult... un fel de budist.
Budist?
Da, m-am săturat de filmele cu stereotipul jegului criminal psihopat a la Hollywood.
Nu vreau să fie încă un film cu tipi cu arme în mâini.
Vreau să fie, în mare, despre dragoste și pace.
Dar tre' să fie despre șapte psihopați. Deci, acest psihopat budist...
Nu crede în violență. Nu știu ce mă-sa caută în film.
Ar putea să... Sfârtece pe careva în karate.
Știi...?
Și ce se întâmplă cu cei șapte psihopați la final?
Nu știu ce se întâmplă cu ei nici la început.
- Hopa! - Da. Îmi vine mie ceva.
Am în pantaloni o... Un psihopat despre care ai putea scrie.
Ai văzut asta în ziarul de ieri?
Despre doi mafioți care au fost făcuți? Ce zici de asta?
Avem un criminal în serie pe-aici, un ucigaș serios.
Doar că nu-i ucigașul în serie obișnuit, genul Hitchcock pe autostradă,
Nu, ăsta are ceva mai multă integritate. Criminalul ăsta în serie
ucide numai membri de rang înalt din sindicatul italian al crimei organizate.
Sau din Yakuza. Sau...
- E un psihopat minunat, Billy. - Chiar crezi?
- Un criminal în serie care ucide numai... - Membri de rang înalt ai sindi...
- ...organizate. - Sau din Yakuza.
- Cum? - "Yakuza".
- Rămân cu mafia, dialogul în japoneză... - Bună idee.
Va fi un psihopat dat-dracului, Billy.
- Mi-l dai mie? - Da, dacă mă treci la co-autori.
Poți să-l iei, Marty, glumeam numai.
Nicio vorbă de la poliție despre crimele "Valetului de tobă"
1. Valetul de tobă. 2. Psihopatul budist.
2. Psihopatul Amish
2. Psihopatul quaker (tremurici)
Dispăru fiica unui quaker.
Când o găsiră, tăietura adâncă de pe gâtul ei
se dovedi a fi cea mai măruntă dintre stricăciunile ce i se făcuseră.
Criminalul, care nu va fi numit, nu putu îndura povara vinei pentru fapta sa.
La un an din ziua morții ei se duse la poliție și se predă.
Și deși el ceruse pedeapsa cu moartea, judecătorul îl condamnă pe viață.
Iar criminalul a fost trimis la Sing Sing să-și execute pedeapsa.
Șaptesprezece ani lungi s-au scurs. Ucigașul descoperi religia.
Și o lua în serios. Se schimbase.
Și dacă fusese vreodată un psihopat, de-acum nu mai era.
Dar povestea nu este despre el.
Și mai mulți ani au trecut și autoritățile au văzut că ucigașul nu se prefăcea.
Că el chiar era sincer și se pocăise cu adevărat.
Așa că au hotărât să îl elibereze.
Și-și găsi un adăpost...
Și se hotărî să-și trăiască în tihnă și bucurie restul zilelor sale.
Dar tihna și bucuria nu-i fuseseră hărăzite.
Și asta ținu vreme de 11 ani, până ce ucigașul înnebuni până la urmă.
Iar într-o noapte de iarnă își aminti de o broșură catolică în care citise
că singurii cărora li se garanta un loc în iad nu erau criminalii, nici violatorii
ci aceia care-și puneau singuri capăt zilelor...
Ucigașul găsi această idee ca fiind minunată.
Căci știa că măcar în iad quaker-ul nu-l va mai ajunge.
Așa că-și tăie singur beregata.
Și ultimul lucru pe care-l văzu ucigașul
era cum bătrânul își scotea și el briciul de tăiat beregate...
Și-l punea la gât...
Și se spinteca.
Psihopatul nr. 2
- Pe unde-l plimbai, Sharice? - Prin La Brea Tar Pits.
Dle Costello, nu-mi faceți rău, vă rog. Vă jur că n-am vrut să-l pierd pe Bonny.
M-am întors doar o secundă și dispăruse.
Dacă era doar un accident, Sharice, daca nu era vina ta, și a fugit singur,
tu de ce ai fugit și ne-ai făcut să-ți căutăm vreme de 12 ore fundul cel gras?
Vă iubiți așa mult câinele, dle Costello și sunteți un om atât de furios.
M-am gândit că nici nu mă veți asculta spunându-vă că l-am pierdut pe Bonny.
Ați fi zis direct că-i vina mea,
m-ați fi târât aici, m-ați fi legat și m-ați fi omorât.
Da, pe asta ai cam nime... Da.
Da...
- Ar trebui să-ți iei unu' nou, șefu'. - Știu, dar îmi place mânerul albastru.
Îmi pare rău pentru asta, Sharice. Nu vreau să-l ung.
Vă rog, dle Costello, mereu l-am iubit pe Bonny ca pe propriul meu copil.
Unu: Nu vreau imaginea aia în capul meu.
Doi: n-ar trebui să profiți de faptul că pistolul meu s-a înțepenit din greșeală.
Asta-i josnic!
Am auzit că o mulțime de câini dispar în zona La Brea Tar Pits.
Gagica norvegiană cu care mi-o trag și-a recuperat câinele după vreo două zile.
I-a plătit tipului o recompensă grasă, dar apoi a-nceput să-și spună întrebări.
A întrebat prin zonă, cică la fel au pățit încă trei alții de pe-acolo.
Și, scuze, Dennis, când aveai de gând să pomenești de asta?
Aș fi pomenit imediat, dacă nu trebuia s-o caut pe grăsană toată noaptea.
Dennis...?
Poți merge să faci ceva cercetări și să-mi aduci cățelul înapoi?
- Faci asta pentru mine? - Desigur, șefu'.
Cum rămâne cu grăsana?
Oricum ea mi-a pierdut cățelul.
Glumeam, Sharice. Poți să pleci.
Psihopatul nr. 3
Crezi că o voi vedea iar pe Wendy... Când mă voi duce?
Amândoi o vedem, scumpo, dar nu prea curând.
Nu te-ai gândit că poate ne-am înșelat în toți anii ăștia...
- Și nu există nici rai, nici nimic? - Normal că m-am gândit, dar...
Dumnezeu ne iubește, știu asta, doar că uneori ne-o arată în feluri cam sucite.
Uneori cred că Dumnezeu o ia razna din când în când.
Chestiile pe care le face... Chestiile pe care nu le face...
Păi, a avut și el o grămadă pe cap la viața lui.
- Nenorociții i-au ucis și Lui Puștiul. - Nu spune "nenorociți", dragă.
E doar un cuvânt, Myra. Doar un cuvânt.
"Nenorociți".
Te vei distra fain, Billy. Relaxează-te!
E prietenul tău cel mai bun, nu?
Nici Kaya nu-i prea rea. Nu-i vina ei că-i cam cățea.
Probabil i-e greu și ei, să vină aici tocmai din Australia...
Sau din Noua Zeelandă, sau de unde dracu' o fi venind.
Salut, sunt Billy. Billy Bickle.
Ție cum îți zice? N-am auzit cum îți zice. Cum ai zis?
Dmitri? Îmi place. De unde ești?
La mulți ani.
Ce mai faci, Bonny? Te ducem-napoi la tăticu' tău într-o zi, două, nu fi trist.
Nu ești trist, ești vesel! Dă laba.
Fără labe? Bun ș-așa.
"Și ultimul lucru pe care-l văzu ucigașul"
"era cum bătrânul își scotea și el briciul de tăiat beregate..."
"Și-l punea la gât... Și se spinteca".
- Ce-i, Bickle, nu te-ai prins? - Ba m-am prins.
Nu arăți de parcă te-ai fi prins. Poate nu scriu destul de clar...
Poate ar trebui să te iau s-o scrii cu mine.
Sau poate ai băut cam prea mult, Marty.
Ce-ai spus? Tu ești un răpitor de câini, Billy.
Iau sfaturi despre băut de la un răpitor de câini?
- Nu sunt "răpitor de câini", Marty. - Încetează, Marty.
- Nu-ncepe și tu. - Nu începe și tu!
- Nu vorbi așa cu ea! - Tu ai început.
Tăceți.
Kaya, eu i-am spus povestea despre quaker lui Marty într-un bar, acum două luni.
O știu de la un prieten. Ar putea avea probleme cu drepturile de autor.
- La ce vă uitați? - Plec, da?
Mersi, drăguță petrecere. Și drăguță ești și tu.
Psihopatul nr. 4
Ce faci, dragule? Nu te dezbraci?
Dacă aș putea ucide toți oamenii din această țară uitată de Dumnezeu,
care a ajutat la distrugerea țării mele, aș face-o.
Dar trebuie să mă concentrez totuși pe înfiorătoarea sarcină de acum.
- Ce limbă vorbești, puișor? Chineză? - Vietnameză. Vietnameză.
Ești vietnamez, da. N-am avut noi oare un război mare cu voi cândva?
Ba da.
Însă nu s-a terminat.
- Ce naiba caut eu în casa ta, Billy? - Te-a dat Kaya afară.
- De ce m-a dat afară? - Nu-ți amintești?
Ai făcut-o "târfă nenorocită" în fața tuturor prietenilor ei.
Nu i-aș spune așa niciodată. Nu în față.
- Păi, sun-o și vezi. - Ce?
Păi, sun-o și vezi.
- Alo? - Ascultă, scumpo, nu-mi prea amintesc ce s-a petrecut aseară.
Cuvintele "Iubita mea-i o târfă nenorocită" îți sună cunoscut?
Pudelii mereu arată de parcă ar fi plâns.
Poate că și lor le-a dat iubita lor papucii!
Fiindcă și ei au o problemă cu alcoolul!
Eu n-am "o problemă cu alcoolul". Mie doar îmi place să beau!
Firește că-ți place, Marty. Doar ești scriitor. Plecat de doi ani din Irlanda.
Face parte din zestrea ta. Ai pus-o.
Du-te dracului. Billy, serios, taci. N-am chef acum de de-astea!
Ai pus-o încă din naștere. Spaniolii au luptele cu tauri, francezii, brânzeturi,
iar irlandezii au alcoolismul.
Și americanii ce au?
Toleranță.
A, tu citești L.A. Weekly, nu? "A, tu citești L.A. Weekly, nu"?
Nu, nu, nu. Nu, nu, nu.
Nu, nu, nu.
La naiba, am lăsat ceva apă în castronul lui Bonny?
Mă duc acasă să verific, și cât fac asta,
vezi că-i ceva ce am pus în L.A. Weekly pe care ar trebui să-l citești,
fiindcă s-ar putea să te superi în scurt timp pe mine.
- Ce tot spui acolo? - Pagina 163.
Un apel către toți psihopații! Ești nebun? Sau alienat?
Ai fost spitalizat recent, dar acum ești bine?
Sau poate că lumea pur și simplu nu te înțelege...
Ei bine, scriu un scenariu cu un amic intitulat "Șapte psihopați".
Si dacă povestea ta e destul de țăcănită, poate o vom folosi în filmul nostru.
Sunați deci la Bill Bickle, la 210-555-015.
Uite-l pe zoofilul nostru.
- Mulțumesc, mulțumesc! - Tare drăguț.
- Nu, mulțumesc. - Nu, eu mulțumesc!
- Moșule, treci în mașină. - Ce?
- Urcă-n mașină. - De ce?
Fără-ntrebări, treci în mașină.
Acum. Nu mă face să repet, zoofil nenorocit.
- Unde ții câinii? - Ce câini?
- Repet: Unde ții câinii? - Bayside 12-28.
- Tu cine ești? - Sunt amicul lui Billy.
Ai grijă să nu ne stai în drum, Amicul lui Billy. Al, vezi prin cuști!
- Nu-i aici! - Unde-i, moșule? Un Shih Tzu mic, Bonny?
Shih Tzu? N-am avut niciodată un Shih Tzu aici.
Tu nu prea pricepi de prima dată, nu-i așa, moșule?
- Zi-mi unde-i Bonny, sau îl fac pe ăsta. - Ce?
Nici nu-l știu pe tipul ăsta. Ce-mi pasă mie?
Știu unde-i Shih Tzu-ul... Știu unde-i Shih Tzu-ul.
- Unde-i? - Puștiule, nu știu cine ești, sau de ce ești aici,
și nu știu dacă știi unde-i Shih Tzu-ul sau nu știi unde-i Shih Tzu-ul,
dar oricum, ai puțină mândrie în tine și puțină credință în Iisus Hristos,
Domnul tău, și nu spune nimic muiștilor ăstora nenorociți.
Nu, vă spun! Vă spun!
Billy! Deschide, Billy!
Ce mă-sa? Ce s-a întâmplat?
Au sărit niște jartele pe noi, ziceau că vor un Shih Tzu mic,
apoi altă jartea i-a omorât pe jartelele alea.
Lipsesc și eu 10 minute... Marty, ești bine? Pari fără vlagă.
- Nu-mi trebuia azi așa ceva... - E-n regulă, nu-i sânge, e borâtură.
Vrei să te duci la baie? Să mai speli din sânge și din borâtură de pe tine?
Marty e amicul meu scriitor despre care-ți vorbeam.
Mi-am dat seama după mirosul de pileală.
De unde ai luat Shih Tzu-ul ăsta mic, Billy?
De la o gagică neagră și grasă, pe lângă elefanți.
- Crezi că pe aia o căutau? - Se foarte poate, Billy.
Bonny. Înapoiați-l la Charles Costello sau muriți.
- Deci cum vom da câinele înapoi? - Costello ucide pentru un câine ca ăsta.
Domnișoară...? Și? Ce-o să ne facem?
Cred că ar trebui să dăm de acest "Valet de tobă".
Să-l convingem să ne unim forțele.
Și apoi să-i atragem pe toți undeva. Prin deșert, poate.
Și ce crezi că ar trebui să facem în viața reală?
Păi, ne-am putea trezi, Marty. Cum îți sună asta?
- Cred că ar trebui să mergem la poliție. - Fără poliție! - Exact...
- Fără! - Așa. - Bine, Iisuse...
- Or mai fi și polițiști buni, nu? - El e din Irlanda.
Mă duc la spital, i-am spus Myrei că voi fi lângă ea când vin rezultatele.
Fără nicio poliție!
Fără poliție.
- Cine-i Myra? - Nevastă-sa.
Tocmai a fost operată de cancer. Și tu crezi că tu ai probleme!
Nu-i aici, iar acum nu știm nici unde e sau cum arată.
Da. L-am putea duce acum pe Dennis la un spital, Charlie?
Da, hai să-l ducem la un spital.
Și să sunăm la Protecția Animalelor, să-i ia în grijă pe bieții ăștia mititei.
Poate ar trebui să mergem la spital cu el, Charlie...
- Știi, nu-mi plac spitalele. - Da, dar acolo e nevasta tipului.
Marty, deprimat și mahmur cum ești azi, știi ce ar trebui să faci?
Să te descarci în scris, frate!
- Nu-ți place ideea? - Mulțumesc, Billy, exact asta fac.
Îmi transpun trăirile de azi în scris, apoi îmi zbor direct creierii!
Haide, frate. Creativitatea ajută la defularea rahaturilor suicidale.
- Eu n-am tendințe suicidale... - Da, sigur. Ăsta cine mai e?
- Aștepți pe careva, moșulică? - Tu ești Billy Bickle?
- Nu. - Numele meu este Zachariah Rigby, am lăsat un mesaj pe robotul lui Billy.
- Ca răspuns la anunț... - Măi, să-mi trag...!
Zachariah, dacă sunai ca un țăcănit, probabil te-am șters.
- Nu cred că sunam ca un țăcănit. - Urlai că-mi smulgi inima și faci pe ea?
Nu, eu n-aș face așa ceva.
Pari normal. Vino în casă, e periculos cu câini pe-aici, din cauza unui maniac.
Super!
Test. Unu, unu, doi. Test. Bun...
Din păcate, Zack, eu trebuie să merg la tenis cu iubita mea acum,
- ...dar Marty e cu scrisul, oricum. - Nu mă lași cu nebunu' aici, Billy!
Și nici n-ai o iubită. N-are nicio...
Se activează vocal, deci începe să-ți spui țăcănelile, Zack, și...
Pe mai târziu, băieți.
- Zack? - Da.
Uite, spune-mi ce ai de spus și...
- Eu merg să fac o cafă. Ce zici? - Ceai. - Ce?
- Ceai. - Ceai... De ce nu?
Păi... aș zice că totul a început pe când aveam 17 ani.
O ceață depărtată de timp...
Eram... cam naiv pe-atunci, abia-mi dăduseră tuleiele...
Și a fost o spargere în casa unui judecător. În Delacroix, și...
Ține minte, nu da niciodată spargerea în casa unui judecător din Delacroix.
Fiindcă atunci când am coborât în pivnița lui, știi ce am găsit acolo?
Am găsit cadavrele a două fete negre acolo.
Și pe o a treia, pe jumătate vie, prinsă cu un lanț de ele.
Ei bine...
Pe fată o chema Maggie.
Mi-a spus totul despre judecător. Mi-a spus ce om groaznic era și...
Cred că m-am îndrăgostit pe loc de Maggie.
Tot ce făcea mi se părea minunat.
Și apoi a ajuns judecătorul acasă.
Era teribil de furios. Noi tot nu știam ce să facem.
- Și ce ați făcut? - Păi, l-am spânzurat și când n-a mai suflat...
Atunci mie și lui Maggie ne-a venit o idee.
Ce idee?
Să străbatem țara și să ucidem oameni care străbat țara și ucid oameni.
Uciderea ucigașilor în serie, cum ar veni.
- Cred că așa se cheamă acum. - Da...
Ucigașul la lumina lunii din Texarkana
Cumplitul măcelar din Kingsbury Run
Zodiacul
Treci în casă. Treci în casă!
Maggie!
În 1975 s-a cunoscut cu acel hipiot.
Și de atunci o tot caut.
Vreau să faci ceva pentru mine, Martin. Când îmi veți folosi povestea în film...
Aș vrea să puneți un mesaj la sfârșit, Vreau să-i spuneți că mi-e dor de ea.
Și că o iubesc. Și că ar fi trebuit s-o ajut să-l ucidă pe acel hipiot.
Că-mi pare rău. Și să mă sune.
Crezi că poți face asta pentru mine, Martin?
Cu plăcere, Zack.
- Promiți? - Îți jur cu viața mea.
Asta-i o promisiune serioasă.
Nr. 5 - Maggie Nr. 6 - Zachariah
- Te pot ajuta? - Păi, da.
Caut o doamnă poloneză. Doamna Kieslowski...?
E în operație.
- Și cât va dura? - Nu știu.
Ce treabă ai cu dna Kieslowski?
Soțul ei are ceva ce-mi aparține.
- Și trebuie s-o împuști? - Nu! "S-o împușc"? Nu, doar am să...
Am s-o sperii ca să-mi spună unde-i soțul ei și...
Unde-i câinele meu.
- Și dacă ea nu știe? - Păi, atunci am să mă enervez.
Pot să mă duc la baie?
Cred că mai bine mai așteptați pe-aici puțin. Poate...
- Faceți în ploscă, sau ceva. - Voi aștepta.
- Eu nu folosesc ploști. - Cum doriți.
Care e numele câinelui tău?
- Bonny. - Frumos nume.
Sunt sigură că domnul Kieslowski va avea grijă de câinele tău
și ți-l va aduce înapoi sănătos.
Pare un om drăguț când vine pe aici.
- O vizitează des? - În fiecare zi.
Și pe la ce oră "în fiecare zi"?
Pe la ore diferite.
Și nu chiar "în fiecare zi". Mai scapă una, din când în când.
Serios?
- A fost aici azi? - Da...
A venit mai devreme azi-dimineață, pe la vreo 10.
Deci polacu' s-a-nsurat cu cioara, nu?
Da, "polacu' s-a-nsurat cu cioara".
- Unde-i acum? - Nu știu.
- Unde e câinele meu? - Află singur, bolovane.
- Adio, dnă Kieslowski. - Adio, Hans...
- Tre' să plecăm de-aici. - Nu plec.
Aștept până hoțul ăla nenorocit de câini iese urlând.
Te uiți la ceva?
Nu, la absolut nimic.
- Ești rănit? - Puțin.
Ce-i aia?
O eșarfă.
Drăguță. E foarte... Dintr-o epocă apusă.
- Ia-o tu. - Nu, serios.
Te rog... Vreau s-o iei. Ia-o.
Nu vreau eșarfa ta, omule.
- Care-i treaba, iubitule? - Nu cred că o pot ține sus, Angie.
Nu. E moartă, lepădătura.
- Urăsc gumele astea afurisite. - Scoate-o, iubitule, mă încred în tine.
Tu te-ncrezi în mine? Tu ești aia care și-o trage cu mafiotu'.
- Dumnezeu știe ce ți-o fi dat javra aia. - Dă-te naibii de pe mine, Billy.
Nu ziceam de SIDA sau ceva, iubito. Iubito? Ziceam de chlamydia, sau ceva.
Iubito, ziceam de chlamydia, sau ceva.
Nu te văd de trei săptămâni, iar tu așa vorbești cu mine?
Am fost ocupat, iubito. Ocupat încercând să te ajut pe tine, dacă vrei să știi.
Despre ce vorbești?
Mai știi cum spuneai că javra de iubit al tău își iubește cățelul...
Mai mult ca orice pe lume, nu?
- Nu se poate. - Se poate! - Billy! Billy, trebuie să i-l dai înapoi.
Înapoi? Nu-i dau înapoi nici un rahat, darămite Shih Tzu-ul meu.
- Dumnezeule... Dumnezeule! - "Înapoi"... A fost răpit!
E un câine răpit. Câinii răpiți nu "se dau înapoi".
Altfel, tot sensul "răpirii" dispare.
Doar n-au "dat-o-napoi" pe Patty Hearst, nu? Câinele ăsta e Patty Hearst-ul meu.
Nu-l țin în dulap până se face elastic, nu, eu am să țin și cu dinții de el.
Până ce nemernicu' de iubitu-tu se cumințește și scoate bani la interval.
Tipu-i un psihopat, Billy!
Dar tu nu-ți pui întrebarea de ce ți-o tragi cu un psihopat, în primul rând?
"De ce mi-o trag cu doi psihopați", asta-i întrebarea.
Ce? Cine-i al doilea? Ce, eu?
- Îl sun și lămurim tot. - Abia aștept.
- La naiba. Alo? - Charlie?
Salut, Hans. Auzi, Angela?
- Cum ești? - Suntem un pic îngrijorați că întârzii acasă.
Da, am fost reținut la... bibliotecă.
- Au venit rezultatele Myrei? - Rezultatele au venit, s-a scăpat de tot.
Doamne, Hans, ce mă bucur pentru tine!
Nu, a venit gangsterul căruia i-am luat câinele și a omorât-o.
Ce-a făcut...?
Mă gândesc că a descoperit cumva legătura.
A venit și a împușcat-o în cap în salonul de spital.
E moartă acum, din păcate.
Ajung acasă în 20 de minute.
Charlie, știu, știu că trecem printr-o perioadă mai dificilă,
dar totul se va rezolva cu bine, îți promit.
Salut! Puteți trimite o ambulanță la Mountain Drive 26-18?
Psihopatul nr. 7
Plagă prin împușcare la nivelul abdomenului.
...Și numărul 1
Să nu spui că n-am făcut nimic pentru tine, da?
BILLY BICKLE COLINA ALBĂ NR. 1016
Jurnalul secret al lui Billy Nu atingeți, porcilor!
Luni, 14.
Am stat iar privind cum umbra catargului vecinilor mi se întinde pe peluză.
De la șapte dimineața până la șapte seara.
Adică 11 ore. Doar au dreptul să-și ridice un steag, nu?
De ținut minte: nu da foc steagului vecinilor.
Găsește modalități de a fi mai prietenos cu oamenii. Cu Kaya, de exemplu.
E fata pe care Marty o iubește profund și posibil să nu fie "o acritură".
Marty. Fă totul pentru a-i ține mintea concentrată la cei "7 psihopați" ai lui.
E cel mai bun scriitor al generației sale, dar trebuie să-și mențină concentrarea.
Și nu-l mai necăji de-acum cu faza cu scrierea scenariului împreună.
Dacă va avea nevoie de ajutorul tău, ți-l va cere.
- Hei, repede, repede, să mergem! - Hans!
Charlie, primul lucru pe care trebuie să-l faci e să te aduni.
Da, trebuie să mă adun. Știu.
- N-am idee unde e câinele meu acum. - Al doilea: vorbim frumos cu Angela...
Vedem ce altceva mai știe despre tipul ăsta, unde putea să se fi dus.
- Și dacă nu mai știe și altceva? - Bine...
Atunci... mizăm pe timp. Așteptăm până ne contactează.
Bonny nu le servește la nimic mort.
Nu spune "Bonny" și "mort" în aceeași frază, Paulo, te rog.
- Și-așa fac față cu greu. - Nu "te aduni" deloc, este?
Ba mă adun, mă adun. Câinele meu va sfârși ucis.
Mai e ceva, Charlie.
Tipul are vreo sută de pachete de cărți de joc.
Și lipsesc toți valeții de tobă.
Tipul ăsta e un nenorocit de psihopat...
E atât de calm. Frate, dacă mie mi-ar fi fost omorâtă nevasta, cred că aș fi...
- Supărat? - Da.
Vorbim de Hans, frate. E un creștin adevărat.
Un creștin adevărat de modă veche. Nu ca panaramele de la Fox News.
Mă simt prost, frate, simt că totul e cam din vina mea.
- Am răpit câinele ăluia și alea. - Haide, Billy.
Nu știai că e câinele psihopatului ăla.
Vrei să mă ajuți să scriu scenariul "Șapte psihopați"?
- Tu vorbești serios? - Aș putea mulge ceva idei de la tine.
- Ai putea spoi câte ceva. - Mi-ar plăcea asta, Marty.
Chiar mi-ar plăcea asta.
Dar cred că va trebui să mă las de băut până se face filmul.
Acum vorbește vechiul Marty.
Să nu crezi că-i vreo înțelegere. O să mă opresc din băut doar o vreme.
- Nu implică vreo înțelegere. - Așa zici? Acum vorbește iar...
"Nu-i o înțelegere"? Oricum, e bine.
Dacă te duci pe acolo, te rătăcești.
- Tu nu bei, Hans? - Iau un peyotl.
Billy, ia un peyotl pentru mai târziu.
Îmi pare rău pentru soția ta, Hans.
- Probabil e în Ceruri acum. - Tu crezi în rai?
Nu sunt sigur în ce cred. Pun o grămadă de "rai și iad" în povestirile mele.
Dar nu sunt sigur ce "cred".
Ce-ar fi să-mi spui o povestire de-ale tale, Martin?
Nu, Billy a spus că nu o să-ți prea placă.
Îmi plac povestirile.
Bine.
Asta e într-un fel despre "rai și iad". Mă rog, mai mult despre iad.
Despre un quaker psihopat. Își găsește într-o zi fata în câmp.
Ucisă cu brutalitate.
"Singurii cărora li se garanta un loc în iad erau cei ce-și luau singuri viața"...
- Oprește-te. - Deci, cum avea...
- Oprește-te. - ...Un brici... - Oprește.
- Ce-i? - Da, ce-i?
Ei bine, nu cred că aia-i cea mai drăguță poveste.
Vreau să știu ce se întâmplă la sfârșit.
Ei bine, deci...
Ucigașul scoate un brici și, spintecându-și beregata,
șoptește: "Ești fericit acum, moșule"?
- Iar ultimul lucru pe care... - Îl vede ucigașul?
Da, pe care-l vede ucigașul, e cum bătrânul scoate și el un brici...
Și-l pune la gât și...
Și se spintecă.
O poveste minunată. Tu ai născocit-o? Singur-singurel?
Unele detalii nu sunt tocmai aceleași, desigur,
eu nu m-aș numi tocmai un psihopat, și nici în iad n-am ajuns, după cum vezi.
Nu știu dacă el a ajuns. Încă.
Frumoasa noastră fiică era neagră, nu cred că ai menționat asta.
Și nu eram singurul care-l urmărea tot timpul.
Nu poți face așa ceva de unul singur.
Dar, privind înapoi la ce s-a irosit...
Atunci credeam că trebuia s-o fac. Acum nu mai sunt așa de sigur.
Sigur că trebuia s-o faci. Ți-a ucis copilul.
Trebuia să i-o tragi și tu, prin orice mijloace.
- După cum a spus Gandhi, "Un ochi"... - Iar începi cu Gandhi, Iisuse Hristoase!
"Un ochi pentru un ochi lasă întreaga lume oarbă, cred asta din toată inima".
Nu, nu o lasă. Va rămâne un tip cu un singur ochi!
Cum ar putea ultimul orb să scoată ochiul ultimului tip rămas?
Care încă mai avea un ochi?
Tot ce ar avea de făcut ar fi să fugă să se ascundă după un tufiș.
Gandhi se înșela. Doar că nimeni nu are curajul să se ridice să o spună.
Hans, tot încerc să scriu ceva despre genul de lucruri despre care vorbești.
Ți-ar plăcea să scrii cu mine?
- Ziceai că te ajut eu la scris... - Putem scrie cu toții.
El nici nu vrea să scrie nimic cu tine, soția lui tocmai a murit.
Nu mă deranjează, câtă vreme nu va fi prea multă violență.
- Firește că va fi plin de violență! - Asta-i chestia!
Ți-am spus de o sută de ori, Billy, Nu vreau ceva cu violență.
- Vreau să fie o preamărire a vieții. - "Preamărire a vieții"?
- Preamărirea curului! Era vorba de șapte psihopați. - Billy!
Nu, știi cum cred că ar trebui să fie filmul?
Prima jumătate, intriga perfectă pentru un film cu răzbunări.
- Așa. - Violență, arme, toate tâmpeniile tipice.
Și apoi... Personajele principale ar trebui să meargă mai departe.
Să conducă prin deșert... Să ridice un cort pe vreundeva...
Și doar să discute, până la finalul filmului.
Fără împușcături, fără plătit polițe, doar ființe umane discutând.
Da' ce, acuma facem filme franțuzești? Sună a cea mai mare cretinitate de...
Fără împușcături? Sună a cea mai mare cretinitate de final de film
pe care l-am văzut vreo... Fără împușcături?
- Nu...? - Nu!
Dacă am avea împușcături, ăsta ar fi locul perfect.
Știu că nu vom avea împușcături, dar zic, dacă aveam împușcături...
Iisus, Gandhi, Iosif...
- Bună dimineața. - Martin, ți-am citit scenariul.
- Ce crezi? - Personajele feminine sunt groaznice.
Nicicare dintre ele nu are nimic de spus.
Toate fie sunt împușcate, fie înjunghiate după cinci minute.
Iar alea care nu, probabil o vor păți mai târziu.
Păi, e o lume dură pentru femei. Cred că asta încerc să subliniez.
Da, o fi "o lume dură pentru femei",
dar cele pe care le știu eu pot formula o propoziție până la capăt.
- Nu ți-a plăcut nimic de-acolo? - Știi cine m-a intrigat?
- Cine? - Vietnamezul cu tirista.
- Pare o secvență de vis. - Nu. Vietnamezul...
Știu că povestea lui se va sfârși într-un carnagiu și-o teroare și...
Nici măcar n-am vrut s-o scriu. Nici măcar nu-i preot.
Îmi place doar imaginea unui vietnamez în țoale de popă și cu un pistol în mână.
Oricum, povestea lui: A luptat în Viet Cong ani la rând.
Remarcabil războinic, dar un dement. Un psihopat.
Când războiul s-a încheiat, s-a întors în sătucul lui,
cu gândul să trăiască un trai liniștit cu soția și fetele lui.
Dar sătucul de țărani în care s-a întors se numea My Lai.
Și soția lui nu mai era acolo. Și nici fetele lui nu mai erau.
Așa că s-a aventurat spre SUA, să dea de urma plutonului
care a violat și i-a măcelărit întreaga familie.
Vezi încotro merge asta, nu?
Ucisese deja șase din pluton până să ajungă în Phoenix,
unde avea loc un congres despre bunele și relele războiului vietnamez.
Și are o bombă mare la el,
pe care o va lega de tiristă și o va trimite la congres.
Dar asta-i seara în care-l vedem prima dată, iar tirista-i în chiloței...
Cum spuneam, povestea aia n-are cum să nu se termine crunt.
Ăsta-i un psihopat de toată frumusețea, Marty.
Da, dar nu-i ceva despre care să vreau să mai scriu de-acum.
Ce-ar fi să schimbăm titlul din "Șapte psihopați" în "Șapte lesbiene"?
Și toate au câte un handicap, trec prin încercări nasoale
și apoi devin drăguțe cu toată lumea, plus că două sunt negrese? Ce zici?
Mă tot plimb prin deșert, încercând să notez câteva idei.
După cum îmi imaginez eu scenariul tău,
și mai ales povestea vietnamezului, care, desigur, mă fascinează...
- Emoții? - Ce? - Emoții?
Da, am ceva emoții. Deci, stați bine?
Celularele închise, da? Bun, iac-așa.
Exterior. Cimitir. Noapte. Împușcăturile! Da...!
Valetul de tobă se ascundea acolo cu Bonny la el,
se-nțeleseseră să i-l dea și să încheie întreaga poveste.
Fiindcă pacea era tot ce voia el. Știți voi, ca Gandhi, sau Isus, sau ălălalt...
Deci așteaptă acolo să vină șeful mafiot, care a zis că vine singur și neînarmat.
- Dar, ce să vezi... - Stai, stai, stai, stai, stai.
Știe clar că șeful mafiot e un psihopat. De ce crede că vine singur și neînarmat?
- Nu? - Da.
Exact! Poate că Valetul de tobă se aștepta să fie înșelat,
și, din întâmplare, și-a adus și el vreo doi prieteni.
Și brusc, din fiecare mormânt nenorocit răsar șapte psihopați.
Cu câte-o armă în fiecare mână. Un aruncător de flăcări! Ăla cine-i?
E viet-conghezu'! Se ascundea într-un copac!
Tu. Da, tu ești acolo și observi, n-are nimic.
Nimeni nu va crede că ești fricos. Dar deodată începe să plouă...
Fulgere!
Și, ghici ce buimacă vine, ca o idioată totala...
Kaya. A venit să-ți spună că regretă și că te iubește...
Și că n-a vrut să fie o cățea nenorocită. Tu-i strigi: "Kaya, înapoi!"
Prea târziu, e ciuruită, făcută sită, ce mai...
Aproape că-i cade capul... Chiar îi cade capul...
Tu-i strigi numele, totu-i trist, iar ea moare...
"Kaya...! Kaya...!"
Îți arunci carnețelul... "Arta", "pacifismul", toate rahaturile alea...
E vremea ca bărbații să fie bărbați.
V-am spart, nemernicilor...
Plină de emoții, faza. Și-apoi...
Da! Gagica neagră din "Ucigașii ucigașilor în serie"...
A luptat frumos, dar e rândul ei să cadă.
Și tipul ăla, Zachariah. Mușcă țărâna. Mor îmbrățișați.
Și chiar și în moarte sunt sentimentali și îndrăgostiți...
Și e atât de trist... Iepurele lui scapă, totuși.
Fiindcă nu poți lăsa animalele să moară într-un film, doar femeile.
În fine: pac, pac, pac, bang, bang, bang.
Viet-conghezu' e atins, moare și el, și nici măcar n-avea un nume,
dar e atât de bun încât din ghearele morții, se ridică, scoate nunceagurile
- ...și mai ucide doi ticăloși. - Nunceagurile sunt japoneze.
Deci mai rămâneți doar tu și Hans.
Pacea-i pentru poponari. Și acum, veți muri.
Se ridică Valetul de tobă, fusese doar rănit.
Și avea o arbaletă ascunsă pe-acolo.
De parcă nu era de ajuns, scoate și-o pușcă.
De efect.
Și murind în brațele lor, Valetul de tobă le șoptește...
A fost bine? Am reușit, Marty?
Iar tu spui, printre lacrimi: "Valetule, nu doar «bine», «grozav»!"
Și Valetul zice: "Mereu am vrut să fiu prietenul tău".
"Marty, sunt prietenul tău, da?" Tu: "Doamne, Valetule".
"Sigur, ești prietenul meu cel mai bun. Tu ești prietenul meu cel mai bun".
Apoi Valetul de tobă moare.
Și cum sufletul îi părăsește trupul, pentru a merge să danseze cu îngerii,
camera urcă peste cimitirul însângerat spre albastrul cerului de dimineață.
Suficient de albastru încât să sugereze că pacea ar putea fi posibilă.
Măcar o zi, în această lume tulbure dar și frumoasă.
Și poate chiar e posibilă pacea, fiindcă asta ar fi - ceva bun!
- Ăsta-i sfârșitul? - Da.
Ei bine? Păreri?
Ei bine... E foarte...
- Mie mi-a plăcut. - Ți-a plăcut? Bine...
- Are straturi. - "Straturi"? Ca un tort, ca o plăcintă?
- Da, are multe straturi. - Și e un eșantion sofisticat.
Și? Ce părere ai? Tu ce părere ai?
- E foarte... E foarte... - "Foarte"...? - Mișcător.
- Mișcător. - "Mișcător"?
- M-a ținut captivat, sincer. - "Mișcător".
Ești... mișcător.
E imposibil să explodeze capul cuiva, nu-i așa? Prin împușcare.
De ce nu? Se întâmplă. Când capul cuiva e făcut din explozibil.
Da.
Bună...
Hans?
Actor căutat pentru a cincea crimă a Valetului de tobă.
Billy e un psihopat, Hans.
Și acum ți le bagă în film.
Salut, Hans! Salut, Marty...
- Marty, să fie ceea ce cred eu că e? - Crezi că-i o sticlă de burbon? Da.
Hans, n-ai de gând să spui nimic?
- Unde-i peyotlul, Billy? - Dăm o petrecere cu peyotl?
De ce nu?
Mă ia flama.
M-am gândit. Aș fi un papă tare bun.
- Nu sunt foarte tolerant. - Ai fi un papă grozav, Hans.
Hans!
Trebuie să discutăm despre elefantul din cameră.
- Cum? - Da, chiar și peyotlul te face, Marty?
Dă laba.
Dă laba!
- Îmi pare rău că nu am fost un prieten prea bun, frățioare. - Dă laba.
Mi-ai fost un prieten bun, Marty. Ce tot spui?
Ei bine...
De ce i-ai ucis pe toți acei oameni?
De ce i-ai ucis pe toți oamenii ăia?
Păi, cum îți spuneam la petrecerea Kayei,
i-am omorât ca să te stimulez puțin, să ai ceva despre care să scrii.
Să apuci să-ți termini scenariul.
Îmi spuneai... Când?
Nu pot să cred că mi-ai spus despre asta la petrecere, frate!
Aș fi un bețivan dacă aș putea uita una asta.
Poate că sunt un bețivan.
Calmează-te, nu ți-am spus despre astea la petrecere.
Glumeam, fiindcă m-ai luat prin surprindere.
Dacă-ți spuneam la petrecere, spuneai tu la alții și intram în belea.
Atunci de ce m-ai mințit că mi-ai spus?
Să-ți dau de gândit în privința problemelor tale cu alcoolul. Nu?
- Billy, tu ucizi femei! - Am ucis "o femeie", nu exagera.
- Ai împușcat-o în abdomen, Billy. - Dar e mai bine decât în cap, nu?
- Nu prea, nu. - Am spus că îmi pare rău, nu-i așa?
Eu nu umblu cu oameni care ucid femei. Și categoric nu scriu cu ei scenarii.
- Ce tot spui, Marty? - Mai bine ai împacheta cortul, Billy.
S-a terminat.
"S-a terminat"...?
- Ce... Ce...? - Unde-i nebunul celălalt?
Hans... Hans.
- Hans, plecăm. - Soția mea stă într-un scaun undeva.
Printr-un loc cenușiu. M-am gândit că va urca la cer,
dar ea stă pe un scaun, cu un glonț în cap.
Credeam că se curăță genul ăsta de lucruri.
Poate că ai mâncat prea mulți cactuși halucinogeni, Hans...
N-are nimic de-a face cu halucinogenele.
Dar tocmai ai văzut-o pe Myra într-un scaun, cu un glonț în cap.
Într-un loc cenușiu.
- În Anglia? - Părea mult mai rău ca acolo.
Hans, hai să vorbim despre asta pe drum spre casă.
Poate găsim o explicație perfect logi...
Iisuse... Billy?
Billy!
- Sunt în cort, nătăflețule. - Ce...?
Nu vă supărați...
Ce naiba ai făcut?
- Am dat foc la mașină. - Și cum dracu' mai ajungem acasă?
- Suntem în mijlocul deșertului, Billy. - E cea mai mică dintre belelele noastre.
- Ce altceva ai mai făcut? - Îți dau un indiciu.
Intrați!
Da, l-am sunat Charlie Costello,
i-am spus unde suntem și să vină să-și ia câinele.
Iar dacă nu ne vede, să se uite după un Buick în flăcări.
L-am pus să promită că va veni singur și neînarmat.
Și a zis că așa face. Și ajunge în câteva ore, în funcție de trafic.
Deci v-am etichetat armele astea.
Dar nu trebuie să le folosiți, n-o să zic că sunteți lași. Dar eu mi-o folosesc.
Cred că am vorbit destul despre pace prin deșert, voi nu credeți?
Eu, da. Filmul ăsta continuă în stilul meu.
Păi-i asta-i grozav de nu mai poate! "Grozav"!
Știi ce-nseamnă asta? Știi ce înseamnă asta?
- "Grozav"? - Grozav de nu mai poate!
- Cât e de mers până la centrul turistic? - Nu-l putem părăsi.
Tu... Doar n-o să lupți!
Desigur, n-am să lupt, dar nici n-am să fug.
- Atunci ce-o să faci? - Probabil o să mor.
- Prietenii nu-și pun prietenii să moară. - Prietenii psihopați o fac.
Tu ești ăla care credea că psihopații sunt atât de interesanți.
Doar că te cam obosesc după o vreme, nu crezi?
Așa...
Un porcușor de Guineea să fie? E un gerbil, nu? E imens...
Marty, tocmai am văzut un fel de gerbil uriaș.
Marty, ticălos bețiv ce ești!
Da, e timpul să nu mai bei, Martin. Dacă așa urmează să te comporți.
"Dacă așa urmează să mă..."?
Tipul ăsta a sunat un psiho-ucigaș să vină să ne psiho-ucidă.
Iar ăsta și-a pierdut credința de-o viață în Viața de apoi
din cauza unui cactus psihedelic pe care l-a mâncat.
Voi, zăbăucilor, îmi spuneți mie "cum să mă comport"?
Stai, o scurtă pauză.
Hans, ce-i cu chestia cu Viața de apoi și cu mâncatul de cactuși?
- Ce naiba? - Myra. Am întâlnit-o Myra.
Pe creastă. Avea niște chestii de spus.
Cum că nu există Viața de apoi, sau așa ceva?
În mare.
Nu, doar suna ca Myra. Și știi de ce?
Nu te supăra, dar știi, pot imita vocea Myrei tare bine.
Da, m-am strecurat acolo sus și m-am dat drept ea.
Am început să spun tot felul de aiureli.
Și ce anume ai spus...?
Despre locul în care erai... Despre locul în care era Myra.
Cum mi l-ai descris? În amănunt.
- Adică exact? - Da. - Spuneam că era...
Aș zice că am zis că era... Cenușiu și alea.
Nu.
Super, acuma tre' să-i omor pe toți de unul singur.
- Îmi pare rău că te-am pocnit. - Lasă. Mișto pumn, pentru un pacifist.
- Te iubesc, frate. - Te iubesc și eu.
Uite, oricum tu nu vei trage,
mai bine te-ai duce cu Hans, să vezi să ajungă cu bine.
Nu, rămân să văd ce urmează aici. Oricum m-am îmbătat deja.
Mda.
Serios, Marty, trebuie să faci ceva în privința băutului.
Fiindcă, jur pe Dumnezeu, într-o bună zi o să te ucidă.
E ca-n faza aia când aștepți rezultatele prin fereastra aia de la Boli Venerice.
Ușa se deschide, intră doctorul și zice: "Billy, n-ai nimic".
Sau: "Billy, ai boli venerice".
Chlamydia, sau ceva.
E singur. De ce naiba-i singur?
Fără împușcături
Întoarce-te din nou.
Ridică-ți haina.
- L-ai împușcat în spate... - Normal că în spate. Îi ținteam coloana.
- Dar era neînarmat! - Vezi să nu fi fost neînarmat...
Unde ți-s armele? Unde ți-s armele?
Ai spus să nu aduc, așa că n-am adus.
- Hei, Bonny, iubitule. - N-ai adus arme?
La împușcăturile de final? Vrăjeli! Și nu vorbi cu câinele meu!
A zis să n-aduc arme, așa că n-am adus arme.
- Tu cine ești? - Prietenul lui Billy. - L-am găsit, nenorocitule!
- Prietenul tău e nebun-tun. - Cică "era neînarmat"...
- L-am găsit, bulangiule. - E un pistol de semnalizare.
- Poți face multe cu ăsta. - Cred că o să mor...
- Ce? - Cred că o să mor... - Păi n-o mai tot lungi atâta!
Acritura naibii! Acuma mi-a stricat totul.
Mă lași să-l sărut și să-l mângâi puțin?
Nici gând "să-l săruți și să-l mângâi puțin"!
Billy, trebuie să-l ducem la spital.
Ți-ai ieșit de tot din minți?
Cine-a mai dus personajul negativ la spital?
- Mâinile sus! - Nu.
- Cum? - Am spus "nu".
- De ce nu? - Nu vreau.
- Dar am o armă. - Nu-mi pasă.
- Dar... N-are niciun sens. - Păcat!
- Unde sunt prietenii tăi? - Nu știu.
- Ba știi! - Nu, nu știu.
- Ba știi! - Atunci împușcă-mă.
Ce pămpălău... Asta-i de necrezut, frate.
- Nu-l lăsăm să se golească de sânge. - Cum să nu?
Să se golească de tot, la propriu. Asta da, ca-n filme!
- Nu plec fără câinele meu. - Ascultă aici, poponar chel.
- Ori tu, ori nenorocitul de câine. - Deci va trebui să mă aleg pe mine, nu?
- Dacă-s mort, oricum nu mai am un câine. - Frumos, tare "viteaz".
Dacă-s viu, mă pot întoarce să-mi iau câinele și să-ți arunc capul în aer, nu?
Acum ai nimerit-o. Cu pistolașul tău de poponari. Acrituro!
- Îmi dai pistolul înapoi? - Nu, nu-ți "dau pistolul înapoi"!
Ăsta conduce băut?
Mă întorc după tine.
Au fost cele mai jalnice împușcături de final pe care le-am văzut, frate...
De ce ar veni doar cu un pistol de semnalizare? La marile împușcături de...
M-am prins...
Bulangiu'...
Ai armă?
N-ai armă, așa-i quakere?
- N-am nicio armă. - Vezi să nu-mi stai în drum, moșule...
- Îmi place de tine. - Hei!
Nu mișcați! Poliția!
Treceți la adăpost!
Nu-i cenușiu... deloc.
Draci...!
- Trebuia să fi luat arma aia, frățioare. - Eu nu cred în ele.
În arme? Tu nu crezi în arme?
Nu trăiești în lumea lepreconilor, idiotule. Ce tot vorbești?
- Încercam să-ți salvez viața. - E doar o zgârietură, idiotule.
Dă-mi arma mea.
Vin polițaii, Charlie. A trebuit să-l facem pe quakerul ăla.
- Fir-ar! - N-ai vrea să ai o armă acum?
Nu. Nu vreau.
Așa că de ce nu te duci învârtindu-te?
Unde-i celălalt, Charlie?
- Pe drum la deal, cu câinele meu. - Și ce facem?
Eu merg să-mi iau câinele.
Ce ți-ai pus acuma fața acră? Te-aș fi putut ucide, nu-i așa?
Da, tocmai ți-a fost ucis un prieten și urmează și celălalt.
Dar asta tot "doar doi uciși" înseamnă. Mie mi-au fost uciși patru băieți.
Plus iubita mea - tot ucisă. Bun, n-o prea plăceam, dar totuși!
Cinci prieteni uciși.
Deci cu trei prieteni uciși mai mult decât prietenii tăi uciși.
Așa că scutește-mă de fața aia îndoliată, da?
- Ce-i? Ce vezi? - Nimic.
Doar un loc perfect pentru împușcăturile de final.
Plecați de lângă mașină! Plecați de lângă mașină!
Aruncă pistoalele. Sau o-ncasează bețivul.
- Nu arunca nimic, Billy! - Șșt... Totul decurge perfect.
Uite armele mele, domnule.
- Și cealaltă! - Aveam doar două.
Frate, te-am văzut cu trei!
Bine, bine, deșteaptă brânză mai ești!
- Și acum coboară aici cu câinele meu. - Îl lași pe Marty să plece dacă o fac?
Da, "îl las pe Marty să plece dacă o faci"!
El n-are nimic de-a face cu toate astea. El doar scrie un scenariu de film.
- Serios? - Da.
- Cum se cheamă? - "Șapte psihopați".
- Billy... - Cobor acum...
Încercam doar... Să câștig ceva timp.
Fiindcă trebuia... Să reîncarc ceva.
- Ai uitat de pistolul de semnalizare, dobitocule. - Bonny...
Da, Bonny, știu... Si îmi place câinele ăla.
Te rog... Bonny nu face parte din gașcă, nu-i corect.
Ai să plângi? Marty, ia-o la picior.
L-au ucis pe Hans, Billy.
- Frate... - Nu l-am ucis eu. El l-a ucis.
- Nu-mi ucide câinele. - Marty, ia-o la pas. Pornește mașina.
Vino cu mine, Billy. Te rog.
Doar ți-am spus, Marty...
- Ce mi-ai spus, Billy? - Filmul ăsta se termină în stilul meu.
O, nu...
- Ce naiba a pățit arma ta, oricum? - Se blochează uneori.
- Chiar în punctul culminant? - Paulo, trage.
- La punctul culminant? - Paulo, trage cât nu se uită.
- Dar mă uit. - Atunci nu-l împușc. - Bun, nu mă uit.
Cum adică "nu-l împuști"? O să-mi împuște câinele.
Da, mai lasă-mă cu câinele tău.
- "Să te las cu câinele meu"...? - Hei, hei, mongoloidule.
Repară-ți naibii pistolul. Sau capul poponar al cățelușului tău va exploda.
- N-are cap poponar! - Cinci... - E un cap normal.
- Patru. Trei. - Poți s-o iei iar de la cinci?
N-o mai iau de la cinci, frate. N-o mai iau de la cinci.
Cinci. Patru...
Trei.
Doi.
Aruncați armele! Mâinile la vedere! Mâinile, acum!
Hai, iubitule. Hai la tăticu'.
Dă laba!
Dă laba... Dă laba...
E prietenul meu.
Martin, eu... Nu-s scenarist, după cum știi.
Dar am încercat să găsesc o soluție
la "Psihopatul tău din Viet Cong" și cred că am găsit ceva.
Deci avem un vietnamez într-o cameră de hotel din Phoenix.
Transpiră, transpiră de parcă l-ar fierbe tot iadul.
Își scoate 44-l din buzunar, îl verifică, e încărcat...
Nu știu de ce îl verifică, doar el îl încărcase.
În fine, apare o tiristă din baie, într-o frumoasă rochie roșie.
Și întreabă: "Ai vrea să facem dragoste? Sau să avem o conversație inteligentă?"
"Am citit mult din Noam Chomsky. Cred că e fantastic".
Vietnamezul nici nu știe despre ce vorbește ea.
E vietnamez... În fine: "Ziceai că vrei să facem sex",
așa că se pun pe făcut sex.
Încetează, frate. Știi că asta nu ne va fi de folos.
Adulmecă și spune un singur cuvânt: Gaz.
Tirista studiase vietnameza la Universitatea Yale.
Eu nu simt miros de gaz.
Vei simți curând.
O târăște spre locul unde se ținea congresul.
Ea are dinamita legată la brâu, el duce o canistră de gazolină.
Se retrage, îngrozită.
El varsă toată gazolina pe podea, ajunge puțină la picioarele ei,
se udă și el puțin, dar nu contează. Scoate un chibrit.
Atunci prostituata șoptește într-o vietnameză perfectă:
Încetează, frate. Știi că asta nu ne va fi de folos.
Își închide ochii. Apoi îi deschide din nou.
Nu mai e în Phoenix de-acum.
Stă în mijlocul unei străzi din Saigon în 1963,
în veșmântul portocaliu al ordinului său budist.
Se îmbibase pe sine cu gazolină.
Când reușește să-și alunge gândurile de mânie și ură din mintea lui blândă,
un frate călugăr îl roagă pentru o ultimă dată.
Încetează, frate. Știi că asta nu ne va fi de folos.
Și toate gândurile mânioase sunt în sfârșit spulberate.
Primul călugăr ce și-a dat foc pentru a protesta împotriva războiului șoptește:
Ar putea.
Aprinde chibritul...
Deci povestea viet-conghezului tău psihopat
devine gândurile din urmă ale unui om care a ales nu întunericul, ci lumina.
Lumina, știi tu... de la sinuciderea lui prin auto-incendiere.
Dar cred că doar așa o putem suci, și...
Știu că tu crezi că scenariile de vis sunt pentru poponari,
dar eu zic că ar putea prinde, nu crezi? Cu toții trebuie să visăm, nu-i așa?
Nu numai poponarii.
Și apropo, nu cred că le place să li se spună "poponari".
Cred că în vremurile astea preferă "homălăi".
DISPARE TREPTAT. SFÂRȘIT.
ȘAPTE PSIHOPAȚI de Martin Faranan
Urmează scenele de final
Traducerea: Reef
- Alo? - Martin la telefon?
- Da, cu cine vorbesc? - Cu Zachariah Rigby.
Tipul căruia i-ai promis că-i pui un mesaj la finalul filmului.
M-am dus să-ți văd filmul ieri. Și, ia ghici.
- Fir-ar! - Acum cum naiba mă mai găsește?
- Nu credeam că vorbeai... - Serios?
Credeai că nu vorbeam serios, doar fiindcă umblu cu un iepure după mine?
Uite, am să le cer să schimbe genericul și să-ți pună mesajul...
Nu. Nu. Nu, nu, nu...
Mult prea târziu, și tu știi asta, Martin.
Ai jurat cu viața ta. Știi ce înseamnă asta, nu?
Te-am întrebat: "Știi ce înseamnă asta, nu"?
Vin marți să te ucid.
E bine. Marți sunt liber.
Îmi pari schimbat. Doar n-ai trecut pe lângă moarte.
Ba, puțin.
Știi, marți nu-mi pică prea bine.
Te sun când mă mai gândesc?
Sigur.
Voi fi chiar aici.
Știu.
Haide, Carrie. Să mergem acasă, iubito.
Traducerea: Reef